-Det känns plötsligt så verkligt. -Han gör det i timtal.
Och även du ska fara dit som sjuksköterska.
-Jag beundrar dig så. -Jag vill hjälpa till.
-Jag trodde att du var emot kriget. -Ja, men om man kan rädda liv...
-Kursen är fruktansvärt tråkig. -Det är skönt att vara hemma igen.
-Var det varmt i Paris? -Nej.
-Hur mådde Irene? -Fint.
-Träffades ni mycket? -De flesta dagar.
-Vad gör hon? -Situationen är besvärande...
Den är inte besvärande för mig. Hon kan bli en fin vän, och du behöver någon.
Se så duktig Jolly är.
-Irene är väldigt självständig. -Och behöver en vän precis som du.
-Det vore annat med en boer i sikte. -Ja, det är väl vad man ska hoppas.
Vi kommer visst bara att se dem som måltavlor när vi är därborta.
-Jag vill inte åka. -Jag beundrar dig.
Jag hade inte tagit värvning i din ålder. För mycket av en Forsyte.
-Det finns olika skäl att göra det. -Men de bottnar säkert alla i altruism.
Ska jag berätta mitt skäl? Jag utmanade Val Dartie.
-Varför det? -Jag tål inte slyngeln.
Så du ser, där finns ingen altruism. Och inget hjältemod.
Varför kom han tillbaka?
Min stackars, kära älskling. Det är bara alltför mycket av Monty.
-Gör inte sådant väsen av det, mamma. -Varför yrkade vi inte på misshandel?
Kan Winifred inte åtala om han inte håller sig borta? Han tog ju pärlorna.
Kan du få i dig lite rökt strömming? Oroa dig inte för far. Jag berättar.
Där är ni ju! Aldrig får jag veta någonting.
-James... -Jag säger det, mamma.
Det är din make, inte sant? Han är ruinerad. Jag visste det.
Inte ruinerad, pappa. Bara tillbaka.
"Tillbaka"? Då gör vi upp med honom. Betalar så att han håller sig borta.
Nej... Jag tänker behålla honom.
Äktenskapet är ju lite av ett lotteri, inte sant?
Jag valde trots allt Monty. På det viset har jag bäddat som jag får ligga.
Jag mäktar bara inte med... att gå igenom alltsammans igen.
-Jag står hellre ut med honom. -Men han är en knöl.
Ja.
Tack ändå, pappa, men jag tror att jag behåller honom.
Tycker du att jag borde...?
Hon måste älska honom, förmodar jag.
Tror du att hon gör det, Soames?
I vår generation gifte sig folk och så...nöjde de sig med det.
-Det var väl det Winifred skulle göra? -Ja, det var det visst.
Men det var inte bara Winifred jag tänkte på.
-Irene har givit sig av, inte sant? -Naturligtvis.
Jag menar känslomässigt, Soames. Det är så jag menar. Från dig.
Men det finns, eller har funnits, en annan ung dam som intresserat dig?
-Har Winifred pratat? -Av omtanke.
Kvinnor lägger sig i saker som inte angår dem. Hur understår hon sig?
-Jag kommer att sakna det här. -Syns vi härifrån?
Det bryr jag mig inte om. Pappa måste få veta någon gång. Din också.
-Du tror väl inte att Jolly berättar? -Han tycker att det är att skvallra.
Kom.
-Bara tre dagars permission till. -Jag står inte ut.
-Har du hört något mer om att fara dit? -Vi är knappast redo.
-Om ändå kriget kunde ta slut. -Det kan man inte hoppas på.
Det var en kula!
-Dumsnuten. -Det var långt bort härifrån.
Det var fånigt gjort.
-Vad gör du? -Det är bara en karl nere på gatan.
-Hur mår farsgubben? -Han är inte död.
Jag vill ha ett ärligt svar, Monty. Varför kom du tillbaka?
Jag hade ingen annanstans att ta vägen. Jag var rädd, Freddie.
De har en dans i Buenos Aires. Spännande när man först ser den-
-men egentligen gräslig. Kvinnor och män som griper tag i varandra.
Det är som om saker och ting som inte bör synas...syns. Mitt på gatan.
-Det är ondskefullt. -Jag hade trott att det var din melodi.
-Sparka mig när jag ligger ned bara. -Jag vill inte sparka dig.
Jag ska låta dig stanna. Alla var emot det, man jag kan inte kasta ut dig.
Jag har genomlidit så mycket för din skull.
-Det är vänligt av dig. -Ja. Mycket.
Är det allt du kan säga?
-Du kommer att ta det här på fel sätt. -Förmodligen.
Det står en resande på gatan. Han lånade mig till båtbiljetten och...
...han behöver betalas.
Ja, Monty är tillbaka.
Förlåt, gamle gosse. Det är inget att bli rädd för.
-Jag ville inte skrämma dig. -Vad tusan gör du här?
Jag kom tillbaka i går kväll. Du var ute då också.
-Men vad... Vet mamma om det? -Ja.
-Skål, gamle vän! Ta dig en räka. -Jag vill inte ha.
-Är du på lyran? -Nej.
-Jag hör att du har tagit värvning. -Ja.
Styvt, gamle gosse. För drottningen och fosterlandet...och allt sådant.
-Hör du, jag är ledsen för allt... -Vad?
Att jag for i väg och... Saker som du är för ung för att förstå.
-Att du lämnade min mor för en dansös? -Ja, så kan det verka...
-Du stal hennes pärlor. -"Stal"? Lånade.
Stal!
Jag var med i rätten. Det är bland det vidrigaste man kan råka ut för.
Ens man rymmer med en dansös och det offentliggörs och hamnar i tidningen.
Vi felar ibland, gamle vän.
Det var inte så roligt som man kan tro.
Har du kommit tillbaka nu?
Det sa de att du skulle göra.
Val...kära du. Jag hann inte berätta för dig.
-Innebär det här...ingen skilsmässa? -Ja, Val.
Jag hoppades att det skulle bli det.
Det är en stor chock för honom.
-Vad är jag för en förebild? -En mycket dålig.
Stackars Val som ska ut i kriget. Det är så oroande.
-Unge Jolly har vi ju inte träffat... -Det har ingen.
Men att käre Val åker.
-June har jag hört är på boernas sida. -Äntligen lite förnuft.
-Här har vi Ladysmith under belägring. -Skandalöst!
-Och här är Mafeking. -Även det under belägring?
Boerna är här, britterna här.
Spion Kop.
-Vet ni vad vi behöver? Napoleon. -Ursäkta, generalen, Napoleon är död.
Vi behöver ännu en. Det spar pengar, män och kraft att lära upp Napoleonar.
Jag tror bestämt att du har rätt.
Tokige Swithin, Napoleon slogs ju på fel sida.
-Papperen. -Val Dartie, sir.
-Där är Jolyon Forsyte. Unge Jolyon. -"Unge"?
-Stirra inte, Imogen. -Det var länge sedan.
June fick han med första frun. Andra flickan bör ha varit med andra frun.
Kors! Men varför talar vi inte med dem?
Upp med hakan, Freddie. Det är över...snart.
Det kom bara så plötsligt.
-Dartie... -Forsyte...
-Ser du vilka som står därborta? -Ja.
Han har träffat Irene.
Jag går och letar efter Jolly.
-Vad ska du göra när vi alla har åkt? -Jag kommer nog...att vara olycklig.
Varför inte åka tillbaka till Paris? Hon blir nog glad.
-Irene tycker bara om mig som en vän. -Antydde jag något annat?
Jag missförstod dig nog. Hennes make står därborta.
Du tror väl inte att hon bryr sig ett dyft om honom?
Vi får väl permission? Vi kanske kommer att träffa varandra.
-Men kanske inte. -Inte någonsin mer?
Somliga har det bra.
-Där är du ju! Din syster sökte dig. -Jag såg henne nyss.
-Bra. Hon hittade dig? -Hon var väldigt upprörd.
-Det är vi allesamman. -Då är stunden inne, förmodar jag?
Jag vet att du är emot kriget, men jag är glad att jag åker.
-Vi är hårt drillade. -Du är en skicklig skytt.
-Efter alla timmar i trädgården. -Adjö, June.
-Jag hoppas att vi ses därborta. -Inte som min sköterska, hoppas jag.
-Kom bara tillbaka. -Såklart. Vi är skickliga trupper nu.
-Far... -Ge allt, gamle vän.
-Lycka till. -Tack, morbror.
-Var är Jolly? -Han sa att ni sågs.
Nej!
Jolly...! Jolly!
Förlåt mig.
Var försiktig.
-Jag hörde att du var i Paris. -Ja.
-Du råkade väl inte träffa Irene? -Jo, jag träffade henne.
Jag vill att du vet att jag ska be henne komma tillbaka till mig.
-Du har redan bett henne. -Hon inser nog att det är enda utvägen.
-Det var inte mitt intryck av henne. -Jag fäster mig inte vid ditt intryck.
-Lova bara att du inte influerar henne. -Varför skulle jag kunna göra det?
-Då skulle jag se till hennes lycka. -Och välja bort mig?
Hon ska inte bo med någon hon ogillar.
"Ogillar". Sådana tankar prackar du på henne? Hon är min hustru.
-Till namnet. -Enligt lagen. Faktiskt.
Kom hit, Emilie!
-Jag har sagt åt henne tusen gånger. -Ni har mina sympatier.
Jag hoppas att jag inte skrämde dig.
Väntar du på någon?
Ja...min förföljare.
-Där är hon. -Det är ditt fel, du gav mig inget val.
Följ med mig tillbaka så blir det slut på det.
-Du är omänsklig. -Varför vill du då ha mig?
Därför att du är min. Jag har min rätt!
Förlåt mig. Jag är här för att erbjuda dig att själv välja dina villkor.
-Eget hus med bara enstaka besök? -Nej!
Nej. Ingenting.
Du kan jaga mig till döddagar, jag följer aldrig med dig.
Jag vill bara ha ett barn. En son. På vilka villkor som helst.
-Snälla Irene. -Adjö!
Det kan inte vara "adjö". Vi är gifta!
Kan du för en gångs skull lyssna på mig?
Ja, jag gifte mig med dig. Men det var fel.
Jag ogillade dig från första ögonblicket vi levde tillsammans.
Jag avskyr dig nu. Och mer därtill för att du jagar och trakasserar mig.
Du borde ha hållit ditt löfte och släppt mig. I stället har du kvävt mig.
Och barn... Du vill ha en son! Det är fullkomlig förnedring.
Jag vet nog vad du håller på med. Du och Jolyon Forsyte!
"Jag är medveten om att du haft nära kontakt"...
..."med Jolyon Forsyte,"
"Utveckla kontakten med honom"...
..."och du kommer att lära dig"...
..."den sanna innebörden av ordet förnedring,"
-Kan ni laga att mrs Heron får det här? -Madame Heron gav sig av i dag.
-Vet ni adressen? -Nej, monsieur. England.
Hur mycket berättade Jolly?
-Om varför han tog värvning? -Det hade att göra med Val Dartie.
Någon sorts utmaning. De dumsnutarna.
Det var mer än så.
Anledningen till utmaningen var att han försökte stoppa vår förlovning.
Val och jag är förälskade. Jolly fick reda på det-
-och utmanade Val att ta värvning för att bryta mellan oss.
Allting är mitt fel. Nu är de därborta och kan bli dödade.
-Nu tycker du att jag är hemsk. -Nej, naturligtvis inte, min älskling.
-Våra familjer står inte på så god fot. -Jag vet.
-Men jag älskar honom. -Det avgör saken.
Jag är väldigt glad för din skull.
-Tänk att du var rädd för att berätta. -Å, pappa...
-Varför ogillar de varandra? -De bara gör det.
Därför att det blev som det blev och allt är mitt fel, tänker jag åka dit.
Jag tänker åka med June. Jag ska också bli sjuksköterska.
Alla ni tre därborta?
Fruktansvärda nyheter från Mafeking. Hoppas att Baden-Powell vänder allt.
Vad vill ni, Polteed? Inte tala om kriget?
Vi har utfört arbetet åt er, sir. Äntligen bindande bevis.
-För vad? -Allt. Med en manlig part, sir.
-Vem är denne part? -Beskrivningen lyder som följerv
"Av medelålder, lång, blek, rödhårig, uppträder skyldigt"...
Och så vidare.
-Vad är det som är så betydande? -Det som är betydande är...
...att samma afton sågs denne man lämna hennes hotellrum.
-Det är varmt... Vad händer nu? -Vi får förfölja dem igen.
De verkar ha smugit iväg till England. Vi hade trott tillsammans, men...
-Men vad? -Det är möjligt att det ligger till så.
Fokusera på mannen i London. Nummer 47. Han kanske kan leda er till henne.
-Ska vi inte förfölja parten i Paris? -Nej.
Följ oss inte till stationen. Det blir värre. Och oroa dig inte för det där.
-Märkligt att det skulle komma i dag. -Det var meningen, förstår du väl?
-Vi ska vårda Jolly. -Ni kanske inte får.
-Han är vår bror, såklart att vi får. -Men kursen innefattade knappt tyfus.
Han svävar inte i fara. "Ingen omedelbar fara."
Ändå skickar de telegram om att Jolly är sjuk.
-Inga kulor kan ta honom. Det är skönt. -Så känner jag också.
-Är det dags? -Om dags är nu.
Jag är så stolt över er alla.
Du är kvar här. Det är värre.
-Adjö. -Adjö. - Lycklig resa!
Jolyon?
Men vad...
Soames kom till Paris. Jag återvände till England för tre dagar sedan.
Jag bor på ett hotell i Richmond.
Jag tror att jag tänkte på Richmond därför att det ligger nära Robin Hill.
Jag har just vinkat adjö till Holly och June.
-Jag är självisk. Du vill vara ensam. -Nej, absolut inte.
Var så god.
Min pojke är mycket sjuk därborta.
Det var tråkigt.
De tu, parterna 17 och 47, har blivit sedda dagligen i Richmond Park.
De uppträder med viss intimitet. Lägg till observationerna i Paris och ni...
...vi...er klient skulle kunna presentera starka bevis för skilsmässa.
-Ni vet vem hon är, inte sant? -Sådant händer, mr Forsyte.
"De tycks mycket förtroliga och promenerar"...
Jag vill inte höra. Jag anlitar advokaterna Linkman & Laver.
Det finns ingenting mer att säga. Rapportera till dem och var diskret.
Min förföljare har återvänt.
Nu är det mer än en. Här i England har de tydligen råd med byten.
-Hur hittar de dig? -De bevakar helt säkert dig också.
Mig? Det kan väl inte vara sant?
-Mr Forsyte! -Så tarvligt.
Telegram, sir.
Å, nej.
Är det Jolly?
Ja.
Ja, han är död.
Om du kunde, skulle du ha bytt med honom?
Och dött i stället för honom? Ja, givetvis.
Så sött.
-Vad vill du? -Här är beviset. - Du är mitt vittne.
-Jag borde ha tagit med piskan. -Vad vill du?
Om ni inte svär att hålla er borta från varandra-
-tar jag ut skilsmässa med hjälp av alla bevis och förnedrar er båda.
Svär du att du håller dig borta från henne?
-Nej. -Jag drar ditt namn i smutsen.
Må så vara.
-Svär du på det? -Nej.
Jag har tillräckligt med bevis. Ni har blivit bevakade överallt.
Jag yrkar inte bara på övergivande. Förstår du?
-Blir du inte orolig? -Var snäll och gå.
Äktenskapsbryterska!
-Det uttrycket är väl passande? -Ja.
Ni har...?
Ja.
Du är en djävul.
Och du en förskingrare av egendom. En tjuv som stjäl sin kusins hustru.
-Gå. -Du ska få betala för det här.
Det ska bli mig ett nöje.
Hoppas att du behandlar honom som du behandlade mig.
Tack för den fina lögnen.
Det var inte svårt.
Jolly...
Min pojke.
God kväll.
-Är allt som det ska, Soames? -Ja, gå din väg!
Bara en chans.
Bara en sista chans.
-Kommer han inte? Jag kan dö i morgon. -Var inte fånig.
-Här är jag. -Här är han. Titta.
-Han har varit så här hela kvällen. -Jag kan dö i kväll.
Om jag skulle göra det, har vi det där med pengarna.
Vem ska ha dem? Dartie? Nej.
Val, förstås. Men det är för mycket. Han är ju därborta. Saker kan hända.
-Och så har vi hans pengar. -Vems?
Soames pengar. Vem ska ha dem? Om han dör, dör namnet.
-Namnet? Vi är ju dussintals i släkten. -Vad hjälper det mig?
Jag ligger i min grav utan arvinge. Om han inte får en son.
-Hur kan Soames få en son? -Skilsmässa! Där, nu är det sagt.
Jag vet inte vad som har hänt med henne. Hon har nog flyttat utomlands.
-Hon är säkert inte ensam. -Det stämmer.
Ta ut skilsmässa och skaffa dig en son.
Det är Soames ensak, James.
Du har helt rätt, pappa. Jag ska ta ut skilsmässa.
-Jag får aldrig veta någonting. -Vilken överraskning.
Jag ska sätta igång med det. Det kommer inte att bestridas.
Det var länge sedan, monsieur.
Var är din mor, Annette? Jag har nyheter åt henne.
-Sitt ned så att det går över. -Jag är stark. Det är bara vädret.
-Är din mor här? -Naturligtvis.
-Jag är en rik man, madame Lamotte. -Det har jag aldrig betvivlat.
Jag har ett hus i Mapledurham men bor hos mina föräldrar. Det är slöseri.
-Ett mycket vackert hus. -Men inte för en ensam man.
Det tarvar en hustru.
Ni förstår, det var många år sedan min hustru och jag bodde tillsammans.
Enligt lagen får jag inte gifta mig förrän sex månader är till ända.
Annette är tålmodig. Elle a le temps.
Då har jag äran att få anhålla om att bli er dotters tilltänkte make.
Får jag fråga vilka Annettes förväntningar ska vara, monsieur?
Jag är värd omkring 130 000 pund.
Min årliga inkomst är 10 000 pund och mina utgifter omkring 2 000 pund.
Annette får genast 15 000 och jag föreslår att jag köper er restaurang.
Ni kan slå er till ro på kapitalet. Om jag tillsätter en chef här-
-kan jag försäkra mig om att ni får del av vinsten.
Jag tror att Annette med glädje accepterar er som sin tilltänkte.
Det var ganska okomplicerat. Hemskillnad.
Då är det över, kära du. Det var inte en dag för tidigt.
-Var de i rätten? -De är utomlands någonstans.
Jag tyckte om henne. Det har jag alltid gjort.
-Hej, mamma. -Val... Å, Val!
-Du är ju skadad. Är det benet? -En kula.
Men bara i vristen. Jag får inte röra mig så mycket. Den blir snart bra.
-Hej, morbror Soames. - Är pappa här? -Jag ber honom komma.
Nej. Jag ville bara veta.
Kom och sätt dig.
-Berätta nu. Är du frikallad? -Ja.
Jag hade tur. Det var inte soldatgöra, vi brände ned gårdar. Gräsligt.
De avskydde oss. Jag hade tur som kom därifrån.
Jag sympatiserar inte med vårt agerande.
-Då tror jag att jag... -Jag vill att du stannar, morbror.
Ni förstår, jag kom inte tillbaka för benets skull.
-Nej, du är ju frikallad. -Inte det heller.
Saken är den att...jag är gift.
-Med vad? Jag menar med vem? -Holly Forsyte. Farbror Jolyons dotter.
-Vi tänkte berätta. -Jag visste inte att du kände henne.
Du skulle inte ha gjort det.
Du förstår inte. Den där familjen... Det finns ett förgånget.
Jag vill veta vad det handlar om.
-Du är för ung. -Jag är gift.
Om det inte kan göras ogjort bör de fara tillbaka till Sydafrika.
Kriget är väl nästan slut? De behöver nytt blod. Där finns det möjligheter.
Säg för Guds skull inget till far.
Det har djupt påverkat din farbror.
-Har Holly saker att skämmas för? -Nej, naturligtvis inte.
-Vet hennes far att ni är gifta? -Nej, han är i Italien.
-Ursäkta ett ögonblick. -Vart ska du gå?
Hon sitter i en taxi här utanför.
-Är kusten klar från den dystre Soames? -Val är här, Monty.
-Sårad och gift. Och mer ståndaktig. -Gift, säger du?
Nu är du förståndig och skärper dig. Han är på sin vakt mot dig.
Hej, pappa.
-Det här är Holly. -Vilken pärla.
Kära du. Å, kära du...
Det här är en sådan överraskning.
-Det var tråkigt att höra om din bror. -Tack.
-Det här är min far. -Hur står det till?
Jag hoppas att ni inte känner att vi varit svekfulla. - Mycket bra, tack.
-Har vi träffats? -Och vädret där är bättre för Vals ben.
-Jag hade inte berättat ännu, käraste. -Förlåt mig.
Farbror Soames får som han vill. Vi planerade ändå att fara till Sydafrika.
Å, min käre Val...
Ingenting slår lite väder. Det är fint i Buenos Aires också.
-Far, mor - mademoiselle Lamotte. -God dag.
Gick resan över kanalen bra? Vi har förlorat vår drottning, visste ni det?
-Ja... -Slutet på en epok. Vi måste börja om.
Det är där ni kommer in.
-Winifred. -God dag.
Min syster.
Så vänligt av er att klä er i svart. Mycket respektfullt.
-Man förväntar det inte av utlänningar. -Särskilt inte fransyskor.
-Vad tycker ni om London? -Jag känner till London mycket väl.
-Någon speciell stadsdel? -Soho.
Jag har bott där i många år. Min mor har en restaurang där.
-Ni menar att hon äger den? -Hon arbetar där. Liksom jag.
Vi är mr Forsytes hyresgäster.
-Vi ska bo i huset. Ingen smekmånad. -Nu måste ni väl fortsätta med ert?
Den där monsieur Dartie - je n'aime pas ce type-là.
-Men dina fastrar är underhållande. -Och hemskt oförskämda.
Du borde inte nämna Soho, det har dåligt rykte.
Och det där med restaurangen måste du förstå.
Utbildade och överklassen anser sig vara förmer än affärsmän. Utom de rika.
Säg inte att du är i handelsbranschen, då möter du inte rätt folk.
-Det är samma sak i Frankrike. -Jaså?
Allt handlar ju om klass och nu har du klivit upp ett steg.
-Det är bra. Du förstår. -Comme vous êtes sage.
Monsieur och madame! Hur står det till i dag?
-Blir ni omhändertagna? -Ja. Gustave...
Excusez-moi.
Soames! Vad i all världen är det?
-De där människorna... -De kommer ofta. Vad är det med dig?
-Säg åt att dem att gå. -Nej, varför skulle jag göra det?
-De är inte respektabla. -Vad?
De är inte gifta. Att komma hit i det där tillståndet...
-Du menar förstås allvar? -Kasta ut dem genast!
Nej.
-Är du olydig mot mig? -Ja.
Du måste släppa det de har gjort dig. Det är för sin egen skull de är ogifta.
Vad gör det att hon är gravid? Hon är en vacker kvinna. Hon får vackra barn.
Men du blöder ju!
Det är ingenting. Jag går hem.
God natt.
-Här är vi! -Kom ut nu, farbror.
Vad sägs om den lilla hyddan? Har du varit här förr?
-Jag sov inte, vet du. -Naturligtvis inte, farbror.
Enchantée.
-Mrs Small! -Annette...
Miss Forsyte!
Ett sådant underbart hus. Du är lyckligt lottad.
-Inte sant, Hester? -Du sitter fast i min cape.
Ett fantastiskt hus. Så smakfullt. Soames, förstås, har ju utsökt smak.
Ohoj, kapten!
-Vi körde på en fasan. En sabla fasan! -Fågel till middag - meddela kocken!
-Aldrig mer! -Jag ser nog hemsk ut.
På min tid befattade vi oss aldrig med otygen.
-90 år i dag! -Ursäkta att jag inte reser på mig.
-Vi har presenter, James. -Slöseri.
-James kommer att bli så glad, Hester. -Det skulle inte jag bli. Juleys val.
-Hur mår du? -Det är en lång resa.
-Han är mycket trött. -Jag skulle nog inte ha kommit.
-Seså. Du blir inte 90 varje dag. -Än är det liv i dig.
Ingen annan har blivit 90. Inte Ann...
-Gratulerar, pappa! Du ser så fin ut. -Gratulerar, farfar!
-Och du är nöjd med din hustru? -Ja, pappa.
-Är hon bra den här gången? -Jag tror det, pappa.
Och så har de en dans därborta. Tango.
De dansar på gatorna. Var som helst.
Mannen... Kom hit, George.
Han griper tag i flickan så här...
Hon liksom snurrar runt och böjer sig bakåt. Liksom kastar sig och sen...
Jag menar, det ser ut som om de...
De gör det säkert efteråt. Till musik. Flott! Precis din likör, gamle gosse.
Vad säger du om den franska hustrun?
-Hur lyckas han? -Om han nu lyckas.
Sex mot fyra på en liten Jolyon före en liten Soames.
Jag satsar ingenting.
Du är bara några år äldre än jag och redan gift. Är det inte märkligt?
Du börjar snart tänka på att hitta någon.
-Varför Soames? Älskar du honom? -Nej.
-Kors! -Jag vill ha en god make och barn.
Jag vill ha ett behagligt liv och jag tror att Soames kommer att ge mig det.
Kärlek är bra, men...
...det finns andra saker än kärlek.
Skål för den käraste pappan i världen!
Det är ett privilegium att känna dig. Välsigne dig och tack.
-"Privilegium"... -Skål!
-Gratulerar på födelsedagen, James! -Gratulerar, pappa.
-Jag tycker att du bör säga några ord. -Jag?
-Tacka Soames och de andra för festen. -Att tacka folk gör ingen nytta.
Soames har sin hustru. Det är det enda jag bryr mig om.
Och jag hoppas att ni är på god väg mot att få en son.
Sex mot fyra, ingenting satsat. Det står här svart på vittv
"Till mr och mrs Jolyon Forsyte - en son på Robin Hill."
-Har Irene fött en son? -Vad var det jag sa?
Så märkligt. Det känns bara som någon månad sedan vi läste om deras bröllop.
Det är bara någon månad sedan.
Högst intressant.
Irene... Hon var en näpen liten nippertippa.
Nåväl.
Jag skulle ändå berätta det för er.
Faktum är att Annette...
...är i ett välsignat tillstånd även hon.
Jag är så stolt.
En gosse. Hör du det?
Det måste bli en gosse.
Tänk att det här huset byggdes som mitt fängelse.
Men du är inte Soames.
Kom in, Nora.
-Inte Nora. -Jösses...
Hej.
Jag som trodde att jag var överraskningen.
Det är underbart. Så underbart!
Jag tar den där.
-En flicka? -Pojke. John.
John... Väldigt fint.
Sätt dig ned, June.
Jag fick aldrig träffa Jolly. Trots att jag försökte. Det var avskyvärt.
Ja, men...
Han kände tydligen ingen smärta. I alla fall inte så mycket.
-Så besvärligt det känns. -Vill du hålla honom?
Hejsan.
Så glad jag är att du är här.
Det gläder mig att den här mannen älskar dig.
-Vad är det som händer? -Ni har ett val jag inte avundas er.
Om jag opererar kan jag rädda er fru, men ni förlorar barnet.
Opererar jag inte kommer barnet säkert att överleva. Med stor risk för er fru.
Mycket stor risk.
Hur det än blir kommer hon aldrig att kunna få fler barn.
-Hej, gamle vän. -Vad tusan vill du?
-De bad mig att hämta dig. Du verkar... -Vad menar du med "hämta"?
Jag är ledsen att behöva säga det, men gubben är inte så piggelin.
-Pappa? -Ja. Jag är ledsen, gamle gosse.
Min fru håller kanske på att dö.
-Doktorn kan bara rädda en av dem. -Herregud. Det var ett hårt slag.
-Vad skulle hon välja? -Att leva, väl?
Med mig? Hon gifte sig inte med mig av kärlek.
Hon vill ha ett barn. Blir det inget nu så händer det aldrig, säger doktorn.
Och nu är det pappa också.
Visset, gamle gosse.
Den där karln - Jolyon. Han hade ju redan barn.
Nu har han kvinnan jag vill ha och en son. Själv ombeds jag avliva mitt barn.
Annette kan inte dö! Hon är stark.
-Jag behöver ett beslut. -Hur är det med henne?
Gör allt ni kan, men operera inte.
-Ni sa att det fanns en chans. -Den är inte stor.
Hon är ung. Hon är stark. Operera inte.
Nåväl.
I morgon kan jag ha ett dödsfall att ta hand om. Och jag borde vara med far.
Det är över, sir.
-Nå? -Ni fattade rätt beslut. Båda lever.
De kommer att klara sig.
En dotter. Ni kan titta.
En dotter...
Jag måste gå.
Pappa?
Soames.
Här är jag, pappa.
Några nyheter?
Goda nyheter, pappa. De bästa.
Annette...har fått en son.
Så hemskt.
-Kan ni inte göra någonting? -Nej, bara en injektion.
-En son? -Ja, pappa.
Han håller långsamt på att kvävas.
Äntligen.
Jag led något fruktansvärt. Fruktansvärt.
Jag vet.
Tack, gode Gud, att jag inte kan få fler. Jag led alltför mycket.
Doktorn kom tillbaka.
Han sa att jag skulle bli bättre. Men inga fler barn.
Ja.
Hur är det med din far?
-Han dog. -I går kväll?
Quel malheur.
Vill du inte se vår dotter?
Naturligtvis.
Du får hålla henne.
Une petite fleur.
Fleur. Vi ska kalla henne Fleur.